BØDDELENS HVILEPLASS
Hva er dette?
Agatha Christie: Bare et lite mord
Juryen kan velge å tro på at den anklagede-
-på vei hjem fra en spasertur fant Mrs. McGinty hengende-
-og skulle løsne på tauet-
-da konstabel Wells dukket opp.
Men dere kan også tro at den tiltalte ville-
-skjule at han hadde kvalt Mrs. Mcginty-
-av grådighet-
-i et forsøk på å få forbrytelsen til å se ut som selvmord.
Enten slutter dere å stikke av,-
-eller så slutter jeg å dømme. Hva blir det til?
Det øker konsentrasjonen.
Men ikke min.
-Som du vil. -Takk.
Om det jeg har sagt er sannheten,-
-ble tiltalte sinket i sin ondskapsfulle gjerning-
-av offerets desperate kamp.
De utstrødde sedlene,-
-den knuste rosen, revet fra kjolen...
Han ble forsinket lenge nok-
-til at konstabel Wells kunne gripe inn.
Det blir en fellende dom.
-Jeg byr på øl siden, Wells. -Takk.
...visste godt at enken-
-oppbevarte sparepengene der.
Og at Harold Taylor var ute etter pengene hennes.
Finner dere at disse fakta vekker rimelig tvil,-
-fortjener den tiltalte å frifinnes.
Jurymedlemmer...
Finner dere bevisene overbevisende bortenfor all rimelig tvil-
-og at den tiltalte har begått drap-
-er det deres plikt å domfelle ham.
Trekk dere tilbake.
Skal vi ta den ølen?
JURYROM
Jeg er overbevist om at han er skyldig.
Politiet tok ham på fersk gjerning.
Har den tiltalte noe å si?
Ikke ennå, juryen er ikke klar.
Det passer vel bedre med en dry martini, Johnson?
Som du vil.
-Ikke mer te? -Nei. De er ferdige.
-Har dere blitt enige om en dom? -Nei.
Hva?
Vi har ikke klart å bli enige, dommer.
Stillhet. Rettssalen min er ikke noe sirkus.
-Du får diskutere lenger. -Det ville vært bortkastet tid.
Jeg forstår.
Da blir det en ny rettssak senere.
Juryen kan gå.
Dette var jo en åpenbar sak.
Et jurymedlem slo seg vrang.
Mange flere enn et, betjent.
Jaså?
11 for å være nøyaktig.
Den kvinnen gjorde narr av drapet mitt.
Nei! Nei, Mr. Swanbridge!
Du må ikke vende publikum ryggen.
De skal se din overraskede mine.
Slik.
En gang til, Miss Rusty.
Sånn, ja.
Det er vår kvinnelige formann. Fortsett, dere.
Prøv igjen.
Anstreng deg, Mr. Swanbridge. Jeg blir sliten i armen.
Litt rustent akkurat nå, men det blir bra på premieren.
-Te? -Nei takk.
Du felte ham selvsagt.
-De gjorde det. Ikke jeg. -Men Miss Marple...
Husker du vårt skuespill "Leieboerens dilemma"?
Uforglemmelig.
Husker du at offeret i stykket-
-bar en rose ved sitt elskovsmøte?
Han drepte henne, og leieboeren fikk skylden.
Akkurat. Mrs. McGinty bar en rose drapskvelden.
Skulle hun treffe sin leieboer,-
-tross at vi ikke kan bevise at de hadde noen flørt?
-Neppe. -Da bar hun den for en annens skyld.
-Sin morder? -Akkurat.
Unnskyld meg, Mr. Stringer.
Han snur seg fremdeles bort. Hva skal jeg gjøre?
Vi får bytte ham ut.
Spør presten om han vil prøve.
Altså kan en uskyldig manns liv stå på spill. Hva kan vi gjøre?
Vi kan undersøke Mrs. McGintys privatliv grundigere enn politiet.
Ja, men hvordan?
Ved å dra tilbake til åstedet.
Veldig bra, pastor.
Utmerket!
Pro!
Om vår plan virker, vet du da hva du skal gjøre?
-Jeg tror det. -Ned! Du kan bli sett.
-Ja? -Jeg samler...
Jeg samler ting til kirkens loppemarked.
Du er vel kristen?
-Skulle bare mangle. -Nå?
Om det er til kirken, har jeg mye.
Takk.
Her er hennes ting. Hørte du om min søster?
Ja, stakkars kvinne.
Jeg forsto at det ville ende ille. Hun spilte teater.
Jeg trodde hun var barpike.
Ja, men hun spilte teater også.
Der gjorde han det med sine bare hander.
Med hansker?
Spiller det noen rolle? Denne veien.
Hun stakk seg alltid fram.
Fikk du arve huset?
-Hun skrev aldri noe testament. -Nei, tydeligvis ikke.
Men jeg skal ikke klandre min søster. Blod er tykkere enn vann.
Hun hadde ikke noe verdifullt, sikkert fra et annet loppemarked.
Hun sa disse rottehalene var mink.
Jeg ville aldri gått med den.
Hun kledde seg i filler tross at hun hadde penger.
Hun var en ordentlig flyfille. Som barn ville hun bli skuespiller.
Skuespiller, pøh!
Hun var gjerrig!
Jeg har reumatisme. Dette hjelper.
-Jaså? -Ja visst.
Gni linfrø og eddik på leddene.
-Jeg blir som en ny kvinne. -Det skal jeg huske.
Det er nok forsikringsagenten. De misliker når det uforutsette skjer.
Stahet, Mr. Stringer. Foten i døra.
-Du kommer vel med kontanter? -Hva?
Det var et sånt bry da min John gikk bort.
-Jeg forstår ikke. -Er du ikke forsikringsagent?
Nei, frue. Jeg hadde tenkt å tilby deg å øke din dannelse.
Får jeg vise den nye Underboken?
Ja. Kom inn, Mr... Kom inn.
MILCHESTERS KONGELIGE TEATER
COSGOOD PLAYERS PRESENTERER "DRAP, SA HUN" AV AGATHA CHRISTIE
"Drap, sa hun."
Vårt kapittel om fjærkre er omfattende.
Alt fra albatross til tårnsvale.
-Hva? -Tårnsvale.
Den ler uavbrutt og har rovdyrinstinkter.
Den spidder sitt bytte.
Så interessant.
Jeg sender av sted kvinnen der oppe, så drikker vi te.
Nei, jeg vil ikke trenge meg på.
Stakkars Mr. Stringer.
Tenk at jeg tok deg for forsikrings- agent. Du er for hyggelig.
-Jaså? -Visst er du det.
Du ser ikke ut som en selger.
-Ikke det? -Nei.
-Er du ugift, Mr. Stringer? -Ja.
Sånt ser jeg, og jeg er enke.
Det kan man ikke tro.
God dag.
-Du har fått det du vil ha. -Ja.
Herren vil kanskje hjelpe meg?
-Selvsagt. -Takk.
Jeg legger igjen boken her, Mrs. Thomas. Tenk over det.
-Men teen? -Adjø, Mrs. Thomas.
Så du er ugift, Mr. Stringer.
-Ikke noe te? -Nei, Miss Marple.
Da blir damen skuffet. Opp!
Jeg forsikrer at jeg ikke oppmuntret henne.
Spiller ingen rolle.
Du godeste, nå har jeg det!
Her er avissiden som jeg tok fra Mrs. McGintys rom.
Her er samme side fra avisens redaksjon.
Jeg har klipt ut samme ord og bokstaver og fått fram dette.
HUSK SEPTEMBER 1951
ALLE ROSER DUFTER LIKT
RING MIL 862 TI I KVELD
En rose. En rose?
Milchester 862, takk.
Er det Lady Cynthia Waterhouse?
Hvem?
Nei, det er Mrs. Gladys Thomas.
Unnskyld, da har jeg ringt feil nummer.
Som jeg trodde. 862 er nummeret til Mrs. McGintys hus.
Jeg forstår ikke.
Den slags beskjed er typisk for en type forbryter:
Utpresseren.
Jeg tror at Mrs. McGinty var det.
-Du godeste. -Tenk etter...
Cosgood Players ga seks forestillinger-
-her i Milchester mellom 12. og 19. mai,-
-samme uke som avisen kom ut.
Her har vi seks programmer.
Mrs. McGinty gikk på hver forestilling.
-Hvorfor? -Det er et utmerket stykke.
Men hun var ikke mest interessert i det.
Tross at hun var skuespiller selv.
Jeg er sikker på at hun var en utpresser-
-som presset en av skuespillerne for penger.
-Morderen? -Ja.
-Vi har fortjent en øl. -Ja takk.
Betjent! Du skremte meg.
Du skremte meg også.
-Får jeg komme inn? -Vel...
Ja.
Det er betjent Craddock.
Så hyggelig.
-God kveld, betjent. -God kveld.
Er du her privat eller i tjeneste?
Litt både óg.
Da oppstår det et problem.
Privat kan jeg tilby en øl. Men ikke om du er i tjeneste.
Jeg... Jo, jeg er her på jobb.
Litt te, kanskje? Sett deg.
Nei takk, det går fort.
Vi leker med anagrammer.
Konstabel Wells sier-
-at han så deg i dag ved Mrs. McGintys hus.
Jaså?
Dere utga dere for å samle inn lopper.
Slett ikke.
-Jeg samlet inn ting til kirken. -Jaså?
Tror du meg ikke, kan du ringe presten...nå!
Du har hjulpet politiet litt før, og vi er takknemlige.
Men i rettssaken hindret du rettferdighetens gang.
Både jeg og politimesteren ville bli glad-
-om du lovte ikke å gjøre det igjen.
Det lover jeg gjerne.
Jeg kan ikke hindre rettferdighetens gang.
Jaha.
Godt.
Det var vel alt.
-God kveld. -God kveld.
Ja.
Burde vi ha fortalt om våre mistanker?
Absolutt ikke. Han har akkurat kastet krigshansken.
Du vet hvordan politiet er.
September 1951.
Pratet om en rose.
Det må være viktig for vår mann eller kvinne.
Antagelig.
Dessverre har Cosgood Players dratt videre.
De er visst på Palace Theatre i Halford.
Jeg er sikker på-
-at en av skuespillerne er en morder.
Om du er helt overbevist, burde vi vel handle.
Handle! Ja, hvorfor ikke? Det skal jeg gjøre.
Friskt dristig, halvparten vunnet.
COSGOOD PLAYERS I "FLUKT I NATTEN"
Ta bagasjen vår til KFUM.
Lykkes jeg, henter jeg min siden.
Jeg venter.
Nei, dette kan ta tid.
Au revoir.
Vi hadde over 300 pund, og nå har vi ingenting.
Hvor er de? Det er et enkelt spørsmål.
-For enkle mennesker. -Det er mitt!
Det nytter ikke.
Takk.
Pappa er demokratisk. Jeg kan ekte hvem jeg vil.
Det var ikke snilt sagt!
Krever han ingen stamtavle, er du trygg, Bill.
Det var ikke heller snilt sagt!
Jeg leter etter Mr. Cosgood.
-Har vi ikke sett hverandre før? -Hvor skulle det ha vært?
-Jeg vet ikke. -I en annen dimensjon.
Bry deg ikke om gærningen.
Det var i en drøm... Du og hun, George.
-Noe med døden å gjøre. -Eva, da. Kan jeg hjelpe deg?
Jeg skal treffe Mr. Cosgood.
Han er sikkert på scenen.
Takk. Jeg finner ham.
Mr. Cosgood!
Mr. Cos.... Å!
-Er du Jane Marble? -Marple.
-Godt, da setter vi i gang. -I gang?
Jeg spiller om en halvtime. Framfører det du har valgt.
Ta i ordentlig, jeg vil høre dere.
Jeg hører ikke noe.
Jeg vil høre hvert ord!
Ja, da så.
"The Shooting of Dan McGrew"...
Av Robert W. Service.
"Noen av karene festet på Malamutes saloon"
"Pianisten spilte ragtime uten pardon"
"Og borte ved baren"
"Spillende solo satt farlige Dan McGrew"
"Med et øye på spillet sto hans hjertes dame, kvinnen ved navn Lou"
"Når ut fra natten..."
"Da ut fra natten der isvinden høres"
"Og inn til alt bråk og lys"
"Kom en mann fra gruven snublende inn"
"Skitten med velfylt pung"
Oppsummer og kom til poenget!
Du godeste, det er veldig vanskelig.
Det er en langt og dypt dikt.
Men som du vil.
Når den fremmede har gjort entré på den skumle scenen,-
-merker man tydelig at det fins fiendtlighet-
-mellom ham og Mr. Mcgrew. En som ender i tragedie.
Skal jeg fortsette der gruvearbeideren-
-setter seg ved pianoet og spiller som en gal?
Ja takk.
Takk.
"Siden vendte han seg om"
"Med et sjeldent blikk og den svartest pupill"
"I hjorteskinnsskjorte skitten han satt"
"Og jeg så ham svaie"
"Så ble hans munn forvridd og til en tynn smal strek"
"Og han snakket med stillfaren stemme"
"Gutter, sa han, dere kjenner meg ikke, og ingen kan meg skremme"
Ja ja, men kom til poenget!
"Men jeg vil si et sannhetens ord"
"Og hør nøye etter nå"
"En av dere er et ordentlig krek, og han heter Dan McGrew"
"Siden huket jeg meg ned, og lyset forsvant"
"Og to skudd i mørket gikk av"
"Og en kvinne skrek"
"Det ble lyst igjen, og to menn lå stille i kav"
"Framoverlent, full av bly, den farlige Dan McGrew"
"Men mannen fra gruven"
"Lå tett inntil brystet på kvinnen ved navn Lou"
"Jeg er ikke så klok som en advokat"
"Men bare mellom oss to nå"
"Kvinnen som kysset ham og stjal hans pung"
"Var kvinnen ved navn Lou"
Er du der fortsatt?
-Du spøker selvsagt. -Spøker? Nei.
Da spøker ikke jeg heller når jeg sier-
-at om du ønsker å vie deg til vårt yrke,-
-bør du melde deg på arbeidskontoret.
Det blir ikke nødvendig. Jeg kan forsørge meg.
-Jeg er ikke ferdig. -Du var tydelig nok.
Nei, nei. Jeg skulle si at framføringen din var god.
Ditt valg av materiale var dårligere.
Absolutt hertuginner og dronninger.
Med annet materiale, blir du engleaktig.
Engel?
Er ikke det sponsor på teateret?
Veldig morsomt.
Du har mye å tilby teateret, Mrs. Marble.
-Miss Marple! -Så morsomt å høre.
Ekteskapet er ofte hinderet for å gjøre karriere.
Tilbyr du meg ansettelse?
Ikke akkurat ansettelse.
Jeg hadde tenkt meg en lærlingeplass.
Ubetalt?
Det kan man si.
Den tar jeg.
Utmerket. Velkommen til Cosgood Players.
Hva losji angår,-
-foretrekker jeg å bo tett sammen med mine kolleger.
Vi bor på Westward Ho, Prescott Street.
Mrs. Harris, utmerket vertinne, veldig rent.
Bra, da henter jeg bagasjen min på KFUM. Au revoir.
-Cosgood... -Full igjen!
Hør nå her, George...
Han er ikke full, han er død.
-Forgiftet. -Forgiftet?
Forgiftet.
Arsenikk. Obduksjonen beviser det.
Nonsens! Han drakk for mye. Det er helt klart.
Var du på scenen da han kom ut fra garderoben?
Ja.
Teppet skal gå opp om ti minutter, og jeg må spille to roller.
-Teppet går ikke opp i dag. -Publikum river ned stedet!
Den risken tar vi. Jeg har noen spørsmål.
-Om hva da? -Ved dødsfall er det vanlig.
Pokkers upassende.
-Hans garderobe? -Toeren.
Kan du løfte George av scenen og komme tilbake siden?
Nei. Toeren, sa du?
-Jeg visste at noe ville skje. -Jaså?
-Jeg føler sånt på meg. -Interessant.
Det sa jeg til George da jeg så den kvinnen.
-Hvilken kvinne? -Hun som skulle treffe Driffold.
-Driffold? -Driffold Cosgood, det er meg.
Hva er det med henne? Kvinnen.
Hun prøvespilte for meg da George forstyrret.
-Er hun her nå? -Det er hun sikkert.
-Hun er visst borte. -Ta navn og signalement.
Hva heter hun?
-Denne har jeg sett før. -Ikke den, men denne.
"Husk september 1951. Alle roser dufter likt. Ring..."
Miss Marple! Jeg ba deg jo om ikke å blande deg inn.
-Den kvinnen er... -Miss Marple.
Tillat meg.
Før henne til stasjonen for forhør.
Jeg kommer etterpå.
Etter deg.
Er du sikker på at du ikke hørte feil?
Ja.
Kom inn, Miss Marple.
Nesten uavgjort.
Sett deg.
La oss nå anta, bare anta,-
-at Mrs. McGinty bedrev utpressing.
La oss si at dette var brevet hun sendte.
Gjerne det.
Det lå ved siden av whiskyflasken i Georges garderobe,-
-altså har hun sendt det til ham.
Det kan man tro.
-Hun presset ham for penger. -Det virker sånn.
Men andre ord så drepte han henne.
Tilsynelatende.
Mener du at han angrende forgiftet seg selv?
-Kanskje. -Eller en annen?
Kanskje det.
-Får jeg stille et spørsmål? -Gjerne.
Om du bare hadde funnet brevet i offerets garderobe,-
-og ikke visste mer, hva ville du da trodd?
At han ble utsatt for utpressing og ville ta livet av seg selv.
Akkurat.
Brevet kan ha ble lagt dit så man skulle tro det.
Det har vært en lang dag. Hva antyder du nå?
At Mrs. McGintys morder-
-og George Rowtons morder er samme person.
Jeg vet ikke hvem som drepte George Rowton ennå, men snart.
Jeg vet hvem som drepte Mrs. McGinty.
Han sitter i arresten og venter på ny rettssak-
-på grunn av et jurymedlems stahet. Han drepte henne for pengene.
De 100 pundene som lå ved liket hennes...
Faller det deg ikke inn-
-at det ikke var Mrs. McGintys sparepenger, men hennes betaling?
Hennes utpresningsoffer betalte henne og drepte henne.
Så hørte han leieboeren og flyktet i panikk?
-Nei. -Men?
Liksom brevet, ble pengene lagt igjen med overlegg.
Hvorfor?
Så politiet skulle trekke den slutning de har trukket.
Miss Marple...
Om jeg var deg, ville jeg sjekke deres bankkonti-
-for å se om noen har tatt ut 100 pund-
-ved tidspunktet for Mrs. McGintys død.
Jeg skal sjekke det.
Men dra nå hjem til Milchester og bli der.
Det går dessverre ikke.
-Jobben krever at jeg blir her. -Jobben?
Jeg har sluttet meg til Cosgood Players.
Og en Marples ord kan man stole på. Adjø.
"Skuespiller, forfatter, impressario, en allsidig mann..."
Bildet kunne vært bedre.
Det står at jeg er 48!
Hør her: "Lady Sheila, teaterbitt adoptert datter"-
-"av Lord Upward, og blivende brud til stjernen Bill Hanson, sa:"
...og jeg siterer...
"Dette endrer ikke bryllupsplanene, pappa er veldig demokratisk."
Gratulerer, pappa.
-Arthur, du er et krek. -Gå og gjem deg.
Alt er sant. Alt stemmer.
-Sladder selger billetter. -Sant nok.
Har du lest dette, Ralph?
"Ralph Summers, tidligere matinéidol,"-
-"nå en aldrende, overvektig barpikejeger."
Får se!
Din lille skøyer.
Det var både morsomt og sant.
Takk for det, frue.
Du er jo begeistret for barpiker. Som hun i Milchester.
-Husker du... -Vær stille, Maureen!
-Mrs. Harris? -Den nye er her.
Jeg trodde vi hadde skremt deg bort på grunn av ulykken i dag.
Nei, jeg hadde bare et ærend.
Nå er du her.
Dette er Miss Marple. Miss Marple, kompaniet.
-Hallo. -God aften.
Her fins det sjokolade. Øl koster ekstra.
En night cap. Sett deg.
Hvilken gift foretrekker du? Jeg mener...
Sjokolade, takk.
En herlig drikk. Ta den.
Politiet leter etter deg.
-Jeg har snakket med dem. -Jaså?
Takk.
Skal vi ikke spille "Et slags drap" som en hyllest til George?
Miss Marple og Dorothy er perfekte som de renkesmiende søstrene.
-Jeg kan ikke spille morder. -Ikke det?
Det kan en av oss. Han eller hun har øvd.
Hva skal det bety?
Noen la gift i Georges whisky,-
-noen her i rommet.
Hold kjeft!
Dette vil jeg ikke høre i en ny kollegas nærvær.
George har ikke blitt myrdet av noen av mine ansatte.
Det hele er en feil.
Nei, du tar feil.
En av oss er en morder, og det vet du også.
Det kan jeg ikke si.
-Hold opp! -Bill!
Jeg holder ikke ut praten lenger.
Det var meg.
Du og dine insinuasjoner.
-Hva mener du? -Jeg skal knuse deg.
Jeg skal stoppe den store kjeften din.
Bill!
Slipp meg!
Der lurte jeg deg. Vet du hva ditt problem er?
Du kan spøke, men du tåler ikke en spøk.
-Det der var smakløst. -Ja.
Unnskyld. Jeg ville bare få ham opprørt.
Jeg ble det.
Nå har jeg fått nok. Jeg legger meg.
Jeg er også trett. Viser noen meg til rommet?
Naturligvis.
Det har vært en slitsom dag.
Florrie!
Jeg er så glad for å være her.
Mrs. Harris viser deg veien.
Nummer ti, opp trappen.
Takk, Mr. Cosgood. God natt.
Ikke ta deg nær av det.
Rare gutter, men de mener det godt.
-Sikkert. God natt. -God natt, kjære deg.
Snart føler du deg som en av familien.
Du vet vel hva du gjør?
Håper du vil trives. Det gjorde han.
-Han? -Den avdøde. Mr. Rowton.
Frokost kl. 08.30. Ingen mat på rommet.
En mynt i gassmåleren om du fryser. Bad, søndager og fredager.
Ingen mannlige besøkende.
Slemme katt! Hva gjør du her?
Av sted med deg.
"HUSK SEPTEMBER" AV H. DRIFFOLD COSGOOD
Husker du september?
Eva?
Ja?
-Hva gjør du? -Jeg får ikke sove.
Hvorfor vil den der Marple snike seg ut så tidlig?
Jeg vet ikke. Kanskje hun bare er eksentrisk.
Hun ser sånn ut.
Jeg lurer på...
Ikke oppfør deg så nifst.
Du kunne skremt slag på folk.
Du skulle ikke ha vekket meg. Nå bekymrer jeg meg igjen.
-Glem det der nå. -Lettere sagt enn gjort.
Hvor kan man dra på bryllupsreise i dag? Alt er så kjedelig.
Hva med Moskva?
Hvordan kan du tenke på sånt nå?
Livet må gå videre også uten George.
Elsket du ham?
Nei... Det var over.
Var det?
Ja.
Jeg hatet ham.
Slapp av. Jeg skal ikke si noe.
Mr. Stringer! Hvorfor er du utstyrt på den måten?
Jeg øver så jeg er forberedt i en nødssituasjon.
-Har vi en alt? -Nei, men en interessant utvikling.
Slutte å hoppe rundt og kom hit.
Husk september.
Ikke en dato, et skuespill.
Som Driffold Cosgood har skrevet.
-Forstår du betydningen? -Nei.
Så hør nøye etter, Jim.
Den som Mrs. McGinty presset for penger,-
-må ha vært involvert i dette stykket i 1951-
-og tilhører Cosgoods selskap.
Forfatteren selv?
-Kanskje. -Hvor fikk du det fra?
-Det lå på puten min. -Hva?
Noen hadde lagt det der.
Da vet morderen! Han vet hvem du er.
Han leker katt og mus.
-Det skal vi bli to om. -Jeg er dypt bekymret.
Ikke øs deg opp.
Jeg gjør ikke det, jeg fryser.
Du godeste.
Sånn, ja. Føles det bedre?
Hvilken organisasjon kan ha en fortegnelse-
-over alle profesjonelle teaterproduksjoner?
Sensuren.
Akkurat. Teatersensurkontoret i London.
Det hadde vært fint om du kunne dra dit og spørre om dette stykket.
Hvor den ble satt opp i 1951 og hvem som spilte.
Den kan ha blitt spilt på mange teatrer.
Neppe. Jeg har lest det.
Da tar jeg neste tog.
Bra. Nå må jeg skynde meg.
Jeg vil sitte ved bordet når de kommer ned.
Gå nå!
"HUSK SEPTEMBER" AV H. DRIFFOLD COSGOOD
Takk, Mrs. Harris.
Jeg er visst tidlig ute.
Nei, de andre er sene. Men det gjør ikke noe.
Kommer de ikke ned, har jeg seks katter å mate.
God morgen, Florrie.
God morgen.
Mr. Cosgood.
-Har du sovet godt? -Alle tiders.
Bra.
Ingenting slår en god natts søvn,-
-som skalden så fint påpekte.
Hva er det du er oppslukt av?
-Skuespillet ditt. -Hva?
Er dette ditt skuespill?
Ja, det er det.
-Hvor fant du det? -På rommet mitt i går.
-Det var merkelig. -Ja.
Stakkars George hadde vel lånt den. Fortsett, du.
Jeg er klar.
Da skal vi se hva Florrie byr på.
Hva syntes du?
-Om fisken? -Stykket.
Unnskyld meg. Stykket.
Veldig interessant.
-Så artig. -Har det noensinne blitt satt opp?
Nei, jeg skrev det nettopp.
Jaså.
Men jeg håper på det.
-Det må føles godt. -Det gjør det.
Ralph!
Jeg har tenkt hele natten. Jeg har et spørsmål.
-Jaså? -Ja.
Kan Miss Marple spille kvinnelig detektiv?
Jeg kjenner ingen kvinnelige detektiver.
-Men hva tror du? -Hun er neppe typen.
Jo, hun er perfekt.
-Hva mener du? -Jeg har en idé!
Steng teateret fram til mandag og la publisiteten vokse.
-Åpne så med "Fra asken til ilden". -Det hastverksarbeidet!
En mordhistorie! Vi har jo en egen. Hvorfor ikke sette opp en?
Det kunne kanskje være noe.
Med Miss Marple som Penelope Brown.
Nå forstår jeg.
Det er jo strålende!
-Kjenner du den? -Nei.
En klassiker. Jeg henter manuset.
Ring teateret og si at vi repeterer hele uken.
Mr. Cosgood!
Jeg er vel ingen detektiv.
Jo, for meg er du det. For meg er du det.
Og meg.
Lyskastere!
Sett den på meg og hold den der.
Nå har du lest stykket. Jeg skal sette deg i stemning.
Vi er på en sjuskete loft i Soho,-
-midt i den syndige delen av London.
En mørk figur iler rundt på scenen. Det er deg, Bill.
Du spiller Sidney, Penelope Browns assistent.
Amatørkriminologen er deg, Miss Marple.
Sidney leter etter noe...
Leter...leter...leter...
En ulyd! Et steg på trappa.
Jeg, som faren, gjør straks entré med min kriminelle sønn Stanley.
Det er deg, Arthur. Arthur!
Sidney stivner til og raser til gjemmestedet.
Unnskyld. Jeg prøver bare.
Du er tilbake!
Ikke stå der og flir!
Jeg prøvde bare! Hvor var jeg nå?
Jo. Jeg kommer inn med min sønn.
Jeg ber ham fortelle politiet alt han vet om Rona La Plantes død.
Men han hånler og avviser meg.
Scenen klimaks nås-
-når jeg ser gardinen røre seg.
Jeg trekker den til siden og ser...
Sidney!
-Hva vil du? -Telefon til Miss Marple.
Hvorfor sa du ikke det?
Du er ikke med i scenen.
Takk.
Fra min entré.
Bill, du står gjemt her. Arthur, du og jeg kommer inn.
Bor du her? Min sønn?
Hallo? Ja, Mr. Stringer.
Du hadde rett.
"Husk september" ble satt opp i 1951-
-på prøve i Pebblestone-on-Sea.
Interessant, forfatteren påstår nemlig-
-at han nettopp har skrevet den ferdig.
Kanskje han var flau.
Teatersensurkontoret husker den,-
-for den ble buet ut midt i stykket.
Det forundrer meg ikke det minste.
Men spilte noen vi kjenner i den?
Jeg har rollelisten-
-og der står navnet Margaret McGinty.
Sier du det?
Utmerket!
Bortsett fra Mr. Cosgood,-
-hvem andre herfra var innblandet i produksjonen?
Ingen? Sikkert?
Ja.
Jeg tenkte bare.
Han eller hun kan jo ha endret navn siden da.
Vær så snill og kom med rollelisten til Westward Ho.
Takk. Adjø.
Miss Marple.
Unnskyld om jeg skremte deg.
Mr. Cosgood spør etter deg.
Takk.
Denne fantes på rekvisitalageret.
Da prøver vi.
Der er du.
Vi har forbedret scenen der du konfronterer Ralph-
-med sannheten om Rona La Plantes død.
Isteden for å velte lampen og rømme,-
-foreslår Ralph at han prøver å drepe deg.
-Jaså? -Ja.
Han velter lampen, skyter mot deg og stikker.
-Jaha. -Han bommer selvsagt.
Et høyt smell holder publikum årvåkent.
-Føles det ubehagelig? -Slett ikke.
Godt.
Da forbereder vi scenen.
Ralph, du står der og romsterer i skatollet.
Da kommer Penelope inn gjennom altandøren her.
lnnta posisjonene.
Miss Marple, inn, nå.
Jeg skjønte at du var her.
-Du! -Ja, jeg!
Bli der.
Vold løser ingenting. Det kryr av politimenn her.
-De har ingen beviser. -Jo, det har de.
Mrs. McGinty er død!
Nå sa du vel feil?
-Ja, det gjorde du. -Hva gjorde jeg?
-Du sa "Mrs. McGinty er død". -Jaså?
Det er Rona La Plante som er død.
Så dumt av meg.
Jeg må ha lest det i ditt skuespill "Husk september".
Mitt skuespill? Det fins ingen med det navnet der.
Merkelig.
Jeg har fått navnet McGinty på hjernen.
Det var jo barpiken som ble myrdet i Milchester.
Det var rettssak siste uke.
Ja, sånn er det.
Får jeg prøve igjen?
Ja, men gjør det riktig nå.
Jeg skal prøve.
lnnta posisjonene.
Sett i gang, Ralph.
Har du sett aftenavisen?
"Teatermysterium forbløffer politiet."
Nei, dette.
"Grand Charity åpner på mandag."
"Driffold Cosgood setter opp en mordhistorie."
"Premierekveldens inntekter går til politiets fond."
Hyggelig.
Det syns nok politimesteren også.
-Har du kontoutskriftene? -På ditt bord.
Har noen tatt ut 100 pund omtrent da Mrs. McGinty ble drept?
-Ja. -Hvem?
-Den døde, George Rowton. -Hvorfor sa du ikke det?
Jeg gjorde jo det.
Sannelig. Det var altså et selvmord.
Du har besøk.
Takk.
-Der. Det er en mann. -Jaha.
-Betjent. -God kveld.
God kveld.
Jeg rakk deg ikke på stasjonen. Jeg visste ikke at du var her.
-Nei, sikkert ikke. -Ditt besøk er høyst upassende.
På repetisjonen i dag tydde jeg til et knep-
-som trolig tvinger vår morder til å handle i kveld.
Det tviler jeg på.
Vår morder er død.
Unnskyld?
George Rowtons kontoutskrift.
Viktige poster er understreket. Et uttak på 100 pund.
Det forklarer saken.
-Jeg visste det. -Ja.
Motivet for Rowtons drap hadde unngått meg fram til nå.
Han ble ikke myrdet, han tok sitt eget liv.
-Tror du? -Absolutt.
Mrs. McGinty presset ham for penger, han betalte henne,-
-drepte henne og lot leieboeren få skylden.
-Teorien lyder kjent. -Hva?
Det var jo du som foreslo den.
Men leieboeren er uskyldig.
Rowton gjorde det og klarte ikke å leve med det.
Saken er løst. Jeg prater med politimesteren.
-Ikke gjør det. -Hvorfor ikke?
Du tar feil.
-Jaså? -Ja.
Jeg tror at morderen fikk pengene til Mrs. McGinty av George Rowton-
-på en måte som gjorde at Rowton måtte kvitte seg med henne.
Bare en kvinne kan finne på noe sånt.
Det irriterer deg kanskje at kvinner iblant har skarpere hjerner.
Men det får du bare akseptere.
Trenger du ikke dette?
Takk.
-God natt, Miss Marple. -God natt, betjent.
-God kveld. -God kveld.
KJERRINGEN KAN VÆRE PÅ SPORET AV OSS
RANSAK ROMMET OG KOM TIL KJØKKENET KL. 01.00
Jaså, der er du!
De sover gjerne i en ledig seng.
Kom og spis den gode leveren.
Middag om to minutter.
Kom inn.
Jeg ville prate med deg før du gikk ned.
Jaså?
Det er på tide at vi snakker ut.
Ouvertyre og ta plass på scenen. Det gjelder dere.
-Ingen mannlige besøkende. -Ikke vær tåpelig.
Jeg kan gå med deg ned.
Jeg hopper over middagen. Jeg føler meg litt kvalm.
-Ikke noe alvorlig håper jeg? -Nei, litt søvn, så...
-Da forlater jeg deg. -Takk.
Ta vare på deg selv. Vi klarer oss ikke uten deg på mandag.
Kom, Arthur.
Kjære deg. Jeg skulle bare...
Bitter mandel... Cyanid!
Dette er så tragisk.
Når pressen får høre dette, jager vi dem fra teateret.
Vi har ingen som kan spille husholderske.
-Vi kan ikke få alt. -Det må vi!
Vi skylder Dorothy det.
Eva. Nei.
Du er alt prestens festende datter.
Sheila, kan du spille husholdersken med parykk?
Driffy, du er motbydelig. Du bryr deg ikke om Dorothy.
Det er bare stykket og ditt ego, og jeg spiller ikke husholderske.
Jaha, Miss Marple. Cyanidgass, men hvordan?
-Det kan jeg forklare. -Sikkert.
Det høres ut som om du ikke lot være-
-å treffe politimesteren i går.
-Forklar gjerne. -Nåvel.
Nå!
Hva så? Min kone har en.
-Men koker hun stearin? -Nei.
Det fins litt i kasserollebunnen.
Slik gikk det til.
Morderen stilte timeren så gassen ble satt på 00.55-
-under denne kasserollen som inneholdt en vokskopp syre-
-og en kule natriumcyanid.
Voksen smeltet, og syren rant ut over kulen.
Resultatet ble cyanidgass. Dødelig.
Jeg forstår.
Klokken ett ble gassen stengt.
Nå.
Alt som ble igjen på komfyren var en kasserolle.
Den vi leter etter, må ha spesialkunnskaper.
Nei.
Akkurat samme metode brukes i vårt skuespill på mandag.
"Fra asken til ilden."
Hvem som helst kan ha gjort det.
Jeg har god lyst til å anholde alle sammen.
-Jaså? -Ja.
Det du har fått vite, det vi har fått vite... Se hva vi har.
Cosgood.
Han sa at han nylig hadde skrevet "Husk september".
-Men vi vet den ble satt opp 1951. -Mrs. McGinty var med.
Denne Summers ba Mrs. McGinty ut-
-da selskapet var i Milchester uken hun ble myrdet.
Hans kone, Maureen, visste om det og likte det ikke.
Og siden den skumle Eva.
Hun hadde en romanse med offer nummer to, George Rowton,-
-og han forkastet henne som...
-En utslitt hanske? -Ja.
Og unge Arthur, brevet ble skrevet på hans skrivemaskin,-
-og derav offer nummer tre.
Men hør her.
I 1951 var selskapets yngre medlemmer barn.
Akkurat.
Om forestillingen av "Husk september" i 1951-
-satte i gang dette, kan ingen av ungdommene:-
-Eva, Bill, Sheila, Arthur ha hatt noe med det å gjøre.
Hvem som helst kan ha brukt Arthurs skrivemaskin.
-Han er her. -Hva?
-Han er her. -Ja visst.
-Vent her litt. -Vent?
Betjent.
Hvorfor var strykejernet varmt?
Hva gjør du her?
Du ba meg komme med rollelisten.
"Husk september."
Du stakk innom kl. 02.30?
Ja.
Betjenten sendte faktisk en bil.
Han trodde jeg kunne overtale deg...
-Til å forlate min post? -Det er farlig her.
-De er farlige. -Bare én av dem.
-På tide å snakke rett fra leveren. -Jeg tenker.
Svaret fins her.
Driffold Cosgood, Ralph Summers, Margaret McGinty, Rose Kane.
Rose.
Bortsett fra Margaret McGinty, har vi her-
-en skuespiller ved navn Rose Kane.
Jeg forstår ikke.
Ikke? "Alle roser lukter likt."
Utpresningsbrevet.
I morgen må jeg grave.
-Grave? -I fortiden.
TEATERMORD FORESTILLING LIKEVEL
HARRIS TUMBRILL TEATERAGENT
Mener du denne Rose Kane?
Ja.
Du ser ut til å huske henne godt.
-Hva vil du henne? -Bare finne henne.
Jeg har ikke vært i bransjen på lenge,-
-så den eneste måten...
Om dere er gamle venner, får du nok et sjokk.
Rosie ble hengt.
-Hva? -Ja.
En fæl historie.
Vil du ha?
Ikke så snart etter frokost. Hva sa du?
Skrekkelig. Jeg glemmer det aldri.
Hun spilte i et skuespill på landet.
En ordentlig flopp som ikke engang ble spilt en kveld.
Tro det eller ei, men samme kveld forgiftet hun sin mann.
-Jaså? -Jo da.
Hun sendte barnet for å kjøpe hvitløkspølse,-
-og gjorde det så med ugressmiddel.
-Hadde de et barn? -Må ha vært 10 eller 11 da.
-Gutt eller jente? -Jeg vet ikke.
Husker ikke engang navnet.
En venn tok seg av det og fikk det siden på barnehjem.
Het vennen McGinty?
Ja. Maggie McGinty, blond, flørtete.
Hvorfor gjorde Rose det?
-Det vanlige, en annen mann. -Hvem?
Han sto ikke fram, og hun sa ingenting.
Da er det elskeren eller barnet.
Hva sa du?
Får jeg beholde bildet?
Sitt ned.
En av mine som forsvant.
Nå skal jeg ikke forstyrre lenger.
Tillat meg.
-Evelyn! -Unnskyld?
Roses barn het Evelyn.
Evelyn.
PREMIERE I KVELD
COSGOOD PLAYERS I "FRA ASKEN TIL ILDEN"
Ingenting kommer opp mot champagne.
Så høflig av deg.
-En skål? -Selvsagt.
Suksess til oss alle,-
-og spesielt til vår vertinne. Skål, alle sammen.
Mr. Cosgood, for noen vakre blomster.
-Hvem er det? -Hva?
Hun var en skuespiller ved navn Rose Kane.
Hva så?
Jeg vet ikke, men hun betyr død.
Noe med George å gjøre.
Fem minutter igjen. Festen er over.
Si bare replikkene tydelig,-
-prøv ikke å snuble, så kommer den til å gå lenge.
Vi ses på scenen.
Ikke glem at den døde er Rona La Plante.
I kveld gjelder det.
-Nettopp. Har du pistolen? -Ja.
Hvorfor vil hun treffe oss?
Jeg vet ikke.
Kom inn.
-Nå, Miss Marple? -God kveld, betjent.
Du bør vite noe før du ser stykket.
Hva?
Morderen prøver nok å drepe meg i kveld igjen.
lgjen?
Det første forsøket slo feil.
Dorothy døde istedenfor.
Hva mener du?
Strykejernet var varmt. Jeg brente meg.
Jeg forstår ikke.
Da jeg var i Dorothys rom samme kveld,-
-hengte det vask på snoren.
Hun strøk sikkert etterpå og glemte å slå det av.
Mitt på natten husket hun det og gikk ned på kjøkkenet.
Hun gikk i fellen myntet på deg?
Brevet ble lagt utenfor min dør for å lure meg ned.
Vi blir her og slipper ikke Miss Marple av syne.
Ikke gjør det. Vi må ikke legge hindere i veien.
-Mener du alvor? -Absolutt.
Morderen la en felle for meg.
Jeg har akkurat gjengjeldt den.
-Jeg har med meg... -Gi meg den.
-Takk. -Hva er det?
Livsforsikring, betjent.
Ta plass på scenen!
Unnskyld meg, mine herrer.
Det der har vi pratet om.
Jeg har valgt denne livsstilen og slutter ikke.
Bor du her? Min sønn!
Jeg bor hvor jeg vil.
Kom inn, Eva.
Ikke skrik.
Ikke si noe. Jeg sørger for at vi får være i fred.
Gjør du noe, dreper jeg deg.
Lukk opp døren!
Hva er noen år i fengsel? Det kan gjøre deg godt.
Tror du at politiet er idioter?
Kanskje noen av dem, men ikke alle.
Om noen prøver å komme inn her,-
-vil jeg vite hvem og hvorfor.
Ja visst.
Hva står på?
Jeg har dekket alle...
Betjent!
-Har du sett Ralph? -Nei.
-Hvor er hun? -I garderoben.
Nei, din idiot. Vi må finne henne.
Kan vi avslutte dette?
Jeg venter besøk...
Om en liten stund.
Sikkert en av dine verdiløse venner.
Det er jenta jeg har tenkt å gifte meg med.
Se på meg!
Hva er det?
Du skal vite hvorfor du skal dø.
Det vil jeg også.
Du drepte ham.
-Mener du George Rowton? -Ja.
Du elsket ham.
Jeg elsket ham, og du drepte ham.
Nei, nå tar du feil.
Han ble drept av en Evelyn Kane.
Det tror jeg ikke.
Jeg vet at det var deg. Jeg følte det fra begynnelsen.
Ikke gjør det!
Du er ikke i stand til drap.
Nei, hun kunne ikke gjøre det.
Jeg trodde hun hadde spart meg umaken.
-Skal ikke du være på scenen? -Det er meg.
Publikum kan sverge på at jeg står bak forhenget.
Det er veldig enkelt.
Husker du da Cosgood falt ned gjennom luken?
Jeg gjorde det samme.
Om tre minutter står jeg klar på scenen igjen.
Men du kommer ikke til å være der.
Du er Evelyn Kane, hva? Rose Kanes sønn.
Ja.
For et navn. Det byttet jeg fort.
Mrs. McGinty kom på det.
Da du spilte i Milchester,-
-kjente hun igjen deg, og siden du skal ekte en arving,-
-presset hun deg for penger.
Hun truet med å fortelle Sheilas far...
Så jeg lukket munnen på henne.
-Hvor jeg fikk pengene fra? -George Rowton.
Hun ville ha 100 pund, så jeg forfalsket Georges sjekk.
Det fikk han jo ikke vite.
Altså måtte de dø begge to.
Stakkars Dorothy...
Det var selvsagt ment til deg.
Jeg ville vri nakken om på deg, men Eva har gjort jobben.
Hennes fingeravtrykk er på den, og jeg er på scenen.
Vent!
Jeg lånte denne av Mr. Summers.
Du kan ikke lure meg med en pistol med løsskudd.
Ingen løsskudd. En venn skaffet meg en forsikring.
Jeg tar sjansen.
Jeg advarer deg.
Jeg vant damemesterskapet i pistolskyting i Bisley i 1924.
Gratulerer!
Du godeste.
Jeg hørte noe.
Kom ut!
Bill, din dumme...
Betjent.
Du godeste.
Med litt hvile og litt flaks,-
-sier legen at jeg er hjemme om noen dager.
Flaks at du ikke får varige men.
-Nå må jeg gå. -Takk, Miss Marple.
Det er en ting du sikkert vil vite.
Etter jobben med denne saken, blir jeg forfremmet.
Så fint. Gratulerer.
Takk skal du ha, Miss Marple.
Ingen årsak, betjent.
Au revoir.
-Unnskyld at jeg ikke står opp. -Ingen fare, Mr. Cosgood.
Jeg tok med litt lektyre for å få tiden til å gå.
Ja, tiden, tiden.
Jeg har ligget her og tenkt at framtiden blir dyster, hvis ikke...
Hvis ikke?
Har du tenkt på mitt skuespill, "Husk september"?
Det har jeg.
Jeg har noe å tilstå.
Jeg la manuset på ditt rom.
-Jaså? -Jeg ville gjøre inntrykk på deg.
-Det gjorde du. -Godt.
Med noen små justeringer i andre akt,-
-har jeg et gullkorn her.
Jeg er glad på dine vegne.
Men det er en liten hake.
Det er tarvelig når man har med kunst å gjøre,-
-men et skuespill trenger en sponsor.
Hva jeg enn må være, Mr. Cosgood,-
-er jeg da ingen engel!
Adjø og lykke til.
MILCHESTER PLAYERS I "DRAP UTEN SLUTT"
MURDER MOST FOUL